Jeg takker ånderne, for at de atter lod os sejre.
Jeg giver dette sværd fra de levende -
- til de døde -
- og de ufødte.
Vær ikke bange.
Jeg gør dig ikke fortræd.
Kom.
Kom nærmere.
Du kender mig jo.
Hvad er der?
Troede du, jeg var død?
Store krigere dør aldrig.
Kom.
Kom med mig.
Så skal jeg vise dig, hvordan det var at være i live.
Jeg skal vise dig, hvordan livet var i vores storhedstid, -
- og hvordan jeg blev det, jeg er. Britanniens krigerdronning.
Jeg var gift med den mægtige krigerkonge Prasutagus.
Vi havde to dejlige døtre.
Isolda, smuk og blid som et dådyr.
Og Siora, ilter som en vildkat.
Dervalloc! Dervalloc!
Vi havde sejret stort og underlagt os alle vore fjender.
Prasutagus!
Guderne havde holdt hånden over vore forfædres land, -
- som vi skulle lade gå i arv til vore børn.
Jeg var opfyldt af stolthed og kærlighed til mit folk, -
- mine døtre -
- og min mand, krigerkongen.
Men så kom romerne.
Holdt!
Se der.
- De er som vilde hunde. - De er keltere.
Kan de ikke finde nogen at slås med, slås de indbyrdes.
Vi skal nok få dem tæmmet, som vi tæmmede gallerne.
Man må nu nære en vis beundring for dem.
Som dyr, mener jeg.
I glæder jer vel til at komme hjem.
Jeg gør ikke. Jeg slår mig ned her.
Man får en gård og slaver, der dyrker jorden for en.
Det er fremtiden.
Giv agt!
Det er bare børn igen.
Vi vil indgå et forbund.
Sammen skal vi underlægge os alle de andre stammer -
- og derved udvide Prasutagus' rige og lade det blomstre i fredens tegn.
Lad os slagte de romerske køtere ...
... og sende dem hjem i småstykker.
Ti stille.
Dervalloc, jeg finder mig ikke i, at du truer og fornærmer vore gæster.
Vort folk er digtere.
Når Dervalloc taler om at slagte, -
- mener han, at vi skal tilbagevise jeres argumenter.
Når han taler om at sende jer hjem i småstykker, -
- mener han det på en god måde.
Men der har været voldshandlinger.
Romerske landsmænd er blevet terroriseret på det groveste.
Vi har ingen aftale indgået. Vi forsvarer blot vores hjem.
Connach og Siora, kom.
- Hvor har I det felttegn fra? - Vi fandt det i skoven.
I burde tage at passe bedre på jeres ting.
Hvis I tror, at kejseren finder sig ...
Catus! Tak.
Du har ret, min pige.
Kan vi tale sammen under fire øjne?
Du mæler ikke et ord.
Lad mig sige det, som det er.
Vi forhandler ikke med andre. Vi vil gerne indgå en aftale med jer.
Men kan det ikke lade sig gøre, må vi gå til en anden stamme.
Det ville jeg være meget ked af, -
- men ikke nær så ked af det, som I ville blive.
Lad det blive mellem os, -
- men hvis ikke I samarbejder, går vi til jeres fjender -
- og udsletter hele jeres folk.
- Det er lettere sagt end gjort. - Sikkert.
Og et frygteligt spild af tid, penge, materialer og ikke mindst liv.
Men det bliver forhåbentlig ikke nødvendigt.
Det var vist det hele. Tak for denne gang.
Og tak til din smukke kone for hendes store gæstfrihed.
Hvad siger du? Skulle jeg have ladet Dervalloc slagte dem?
Nej. De var gæster i vores hus.
Du gav dem dit ord.
Og måske er fred den bedste løsning, hvis de giver os deres beskyttelse.
De tilbyder os beskyttelse mod dem selv.
Jeg er helst fri for dem, ligesom Magior og Dervalloc.
Så send bud til dem i morgen.
Fortæl dem, at vi vil kæmpe med næb og kløer for vores land.
De ved, vi kan kæmpe. De har ikke lyst til at gå i krig mod os.
Så går de bare til Brigante- eller Brannovici-folket.
Lad dem bare. Vi har besejret dem før.
Men ikke på samme tid med romerne på deres side.
Så bliver vores sejr bare endnu mere storslået.
Og skulle vi dø, dør vi med ære.
Hvor mange gange har du ikke sagt det, før vi gik i krig?
Det er ikke ærefuldt at dø.
Jeg har set det for ofte til at tro på det længere.
Jeg har fået nok.
Hver aften, når jeg lukker mine øjne, ser jeg dem.
Mænd, jeg har elsket. Korsfæstet og slagtet.
Vico, Taruco, Dessillus, Connach.
Børn, der bliver spiddet på pæle. Jeg kan høre deres skrig, Boudica.
Ja.
Men vi hævnede deres død.
Jeg er træt af at dræbe.
Jeg vil ikke ...
Jeg kan ikke drage i krig igen.
Kom. Kom nu i seng.
Kom.
Du er den største af alle krigerkonger.
Du er den modigste.
Hvad du end beslutter, vil det være det rigtige.
Vi skal nok få det bedste ud af denne traktat.
Magior. Hvad vil du?
Hvad vil du? Og hvor meget ønsker du det?
- Hvad mener du? - Det ved du.
Kongen har mistet viljen til at kæmpe.
Ellers ville han aldrig have indgået den traktat med romerne.
Den strider imod alt, hvad vi står for.
Vort land skriger efter blod.
Blod på offerstenen. Blod på slagmarken.
Hvorfor siger du det til mig? Det er Prasutagus, der er konge.
Hvordan fik han kronen? Han tog den.
Som alle konger før ham tog han den. Han vandt den i ærlig kamp.
Og nu er der brug for en ny udfordrer.
Han har reddet mit liv. Ikke én, men utallige gange.
- Jeg drager ikke mit sværd mod ham. - Tænk på, hvad du ville vinde.
Tænk på, hvem du ville vinde.
Jeg har set, hvordan du ser på hende.
Og guderne ser alt.
Du kan få Boudica.
Du kan få hende. Det er blevet spået.
Hvem der?
Giv dig til kende.
Dervalloc.
Hvad vil du her?
Vi er krigere. Vi burde bekæmpe romerne -
- i stedet for at lade dem hegne os ind som kvæg.
- Du tror heller ikke på traktaten. - Det ved du ikke.
Tror du, en krigerkonge bare skal kunne svinge sit sværd?
Der er taktik i både fred og krig, og min mand forstår sig på begge dele.
- Der bliver ingen fred med romerne. - Betvivler du hans beslutning?
Hjælp os med at få traktaten til at fungere.
Ved at kysse romerne i røven?
Jeg er kriger, og I har ikke brug for krigere længere.
Herre konge.
Jeg beder om din velsignelse til at forlade landet.
- Forlade landet? - Hvor vil du tage hen?
Der skulle være krig i Gallien.
- Du ved intet om verden udenfor. - Så er det på tide, jeg lærer noget.
Så gå da.
Vi vil savne dig, Dervalloc.
Hvis aftalen med romerne slår fejl, behøver I ikke sende bud efter mig.
Jeg skal nok komme.
Gør jer klar til at hylde -
- Tiberius Claudius Germanicus, Romerrigets kejser.
Få det nu overstået.
Jeg bliver så frygteligt stiv.
Det går, Catus.
Det går.
Er det deres kejser? Han ligner en markmus.
I må hellere knæle.
Det vil han sætte pris på. Kejseren er guddommelig.
- Teknisk set er han en gud. - Vi knæler ikke for nogen.
Hvorfor skulle I også det?
Lad mig give dig hånden.
Det er en stor ære at møde dig.
Og din dronning.
Det er meget venligt af dig ...
... at lade os komme.
Jeg ville gerne møde dig personligt. Jeg har hørt så meget ...
... om din tapperhed.
Og din forstandighed og taktiske snilde og så videre.
Men det er en skam at være i krig hele tiden, ikke?
Nej, nu fornærmer jeg jer.
Hele jeres kultur er jo baseret på krigeridealet.
Er her altid så køligt?
Ikke røre kejserens legeme.
Vær dog ikke så latterlig, Catus. Tak, søde venner.
En gave fra vort folk.
Mange tak. Den er virkelig skøn.
Interessant duft.
Det er ulveskind. Det indgyder bæreren styrke.
Det indgyder styrke.
Det ville jo være skønt, hvis det ellers ...
Kan vi ikke gå indenfor?
- Naturligvis. - Tak, min kære.
Det vil nok være fornuftigt, om vi lyttede til hinanden.
Vi må finde ud af, hvordan vi bedst kan hjælpe hinanden.
Jeg ved godt, I ikke stoler på os, men det tror jeg, I vil komme til -
- på længere sigt.
Severus og Catus ordner de praktiske detaljer.
Jeg ser på den store helhed, -
- og det tror jeg også, du gør.
Hvad er jeres syn på giftermål mellem forskellige folkeslag?
Det har mange fordele.
Det styrker slægten -
- og venskabets bånd.
I har nogle virkelig smukke kvinder.
Tag det ikke ilde op. Det var en kompliment.
Jeg ønsker oprigtigt, at vi skal være venner.
Du bør ikke være her.
- Hvis min mor vidste det ... - Vær ikke bange.
Vore folk bør være venner.
Det er vores kejsers bud.
Så må vi hellere være venner.
Er det sandt, at jeres guder bor her i disen ved vandkanten?
Ja, det er sandt. De iagttager os nu.
De ønsker sikkert, at vi skal være venner.
- Det er jeg ikke sikker på. - De ser, vi ikke har ondt i sinde.
Fanget!
Isolda!
Slap af, Catus. Vi vil ikke høre din mening i dag.
Ingen af senatorerne aner, hvem du er.
- Det vil de komme til. - Ja, det er jeg sikker på, Catus.
Nero! Endelig. Din onkel har ventet en time. Hvad har du lavet?
Nej, det vil vi helst ikke vide.
Giv din mor et kys.
Se ham engang. Hvordan er det dog, han ser ud?
- Vær hilset, onkel. - Nero, min dreng.
Du stinker.
Ja, det vil nogle sikkert sige.
Hvordan gik det i Britannien? Har du bragt slaver med hjem?
Nej, det er for tidligt endnu.
Jeg ville ikke diskutere den slags. Søde mennesker, men noget nærtagende.
De er da blevet besejret. Vi kan gøre, hvad vi vil med dem.
Det er netop pointen.
Med denne traktat behøver vi ikke bruge energi på at besejre dem.
Det kunne også vise sig at være svært.
Lad mig tage derop, onkel. Så skal jeg vise dem.
Jeg tror ikke, du er moden til at styre en provins endnu, Nero.
Desuden er du os alt for kær.
Vi har brug for dig ved vores side.
Catus Decianus.
Du er ung, -
- men du har lært meget af Severus.
Vi vil gøre dig til skatteopkræver i Britannien.
Hvis du som Severus kan udvise beslutsomhed ...
... og taktfølelse og charme ...
... så skal det nok gå godt.
Min kejser.
Det er uretfærdigt!
Nu er han blevet vred.
- Det er han altid. - Sådan er de i den alder.
Jeg skal nok tale med ham.
Det er hver eneste gang.
"Du er ikke moden, kære Nero."
Den spastiske klovn!
Hvor meget længere skal jeg vente?
Du har fuldstændigt ret, skat. Han er helt umulig.
Kom nu og læg dig, og lad være med at hidse dig op. Hvil dig lidt.
Jeg er for vred til at hvile mig!
Du er storslået i din vrede.
Kom her. Du ved, det gør dig rolig.
Sådan ...
Hvor himmelsk!
Han er en tåbe.
Han mister hele imperiet. Det kunne han have godt af.
Vi burde korsfæste et par stykker for at statuere et eksempel.
Jeg kunne godt tænke mig at korsfæste ham.
Det ville nok være en smule ...
Nero, du er jo helt balstyrisk!
Hvornår bliver jeg kejser?
Rolig, skat.
Mor tænker.
Talorcan skænker sølvtøj og korn.
Fint. Næste.
Jeres korn holder sig meget bedre i vores kornlagre, -
- og så kan I tage, hvad I skal bruge. Det kaldes skalaøkonomi.
I kræver for meget.
Boru skænker kejseren skind.
Du ved udmærket, at vores gebyrer er yderst rimelige, -
- fordelene taget i betragtning.
Durio skænker korn.
Det er ikke nok.
Brin skænker sølvtøj.
- Hvad er der? - Det her bringer skam over vort folk.
- Og det gør guderne rasende. - Nedgør ikke din konges beslutning.
Min troskab ligger hos folket, og det gør din også. Husk det.
Det var så det. Hvor er de frivillige?
Hvilke frivillige?
Gæstearbejderne, der skal deltage i forskellige projekter i Rom.
Det er vi aldrig gået med til. Vi sender ingen slaver.
Din kone er ikke helt med. Den slags forstår kvinder sig ikke på.
Vi taler ikke om slaver.
Vi giver jeres unge mænd og kvinder en mulighed for -
- at få en masse oplevelser i hjertet af vores imperium.
De får mulighed for at grave jeres grøfter, -
- fylde jeres bordeller og dø i jeres arenaer.
Det er helt forkert.
Og er det Prasutagus eller dronningen, der træffer beslutningerne her?
Vi sender ingen slaver.
Du er vist ikke helt med. Det er et ufravigeligt krav.
Vi skal have frivillige.
Lad gå for denne gang, -
- men i næste kvartal skal vi nok sørge for at få dem.
Denne gang stjæler vi kun.
Men hvis I bliver nødt til at kæmpe, så slå dem ihjel.
På jeres poster.
Uduelige fjolser!
Det er Connach, der står bag, ikke? Hvor er han? Jeg vil tale med ham.
Han nægter at komme. Han siger, det er ham, der er konge nu.
Så kæmp da mod din egen datter. Du tør jo ikke kæmpe mod romerne.
Nej!
Sådan skal du aldrig mere tale til din far. Bøj hovedet for ham.
Gør det så!
Gå med dig.
- Hvad så nu? - Find Connach og straf ham.
Undskyld over for romerne.
Hvor længe skal det fortsætte?
Romerne bare tager og tager, indtil de har slugt os i én mundfuld.
Kan du ikke se, at ...
Prasutagus?
Hent Magior! Skynd dig!
Hvem tror Prasutagus, han er? Han sender ingen slaver og angriber os.
Catus burde korsfæste ham og hans rødhårede skøge til dronning.
Prasutagus gør sit bedste i en yderst vanskelig situation.
Nej, han gør os til grin, onkel.
Vi kan ikke forvente ...
Der vil altid opstå problemer.
Det ligger i fredsprocessens natur.
Overanstreng dig nu ikke. Drik det her. Jeg har selv blandet det.
Det er sødt af dig, Agrippina.
Jeg ved nu ikke ...
Det smager underligt.
Jeg er helt følelsesløs.
Vi talte om Britannien, onkel.
Nå ja.
Lad mig lede en hær dertil.
Magt er det eneste, de barbarer forstår.
Du er nødt til at forstå ...
Sådan noget her tager tid.
Er det det hele?
Er det dit svar på terrorhandlinger? Det indgyder vel nok respekt.
Hvad er der?
Hvad glor I på?
Nero ...
Jeg tror, han er død.
Skynd dig.
Nu er Magior her, min elskede.
Han kan ikke høre dig.
- Vil det vække ham til live? - Det kan gøre vores leder stærk.
Lad mig komme til.
Værsgo, herre konge.
Min elskede ...
Nu ser han sin far.
Og sin fars far.
Og alle sine forfædre.
Nu slutter han sig til dem i deres evige gildesal.
Det var dig, der gjorde det.
Det var guderne.
Magten måtte gå til den, der bedst forstår at bruge den.
Han var et stort menneske. Vær stolte af ham.
De elsker mig, mor.
Folkets kærlighed kan man ganske enkelt ikke få nok af.
Og ved du hvad?
Det er næsten bedre end en mors kærlighed.
Prasutagus er død.
Død? Kannibalkongen.
Det gør alting meget nemmere.
Selv den orm til Catus kan vel finde ud af at håndtere en kvinde.
- Hun var noget mere snu end sin mand. - I guder ...
Det er en kvinde, vi taler om. Blød, rund og uintelligent.
Ja, med visse undtagelser, mor.
Boudica og hendes præster kan skabe problemer.
Ja. Præster. Druider.
Deres såkaldte naturreligion. Den er afsindig og forkvaklet.
Og ved du hvad? De er værre end de forpulede kristne.
Vi burde invadere og slagte dem, alle som en.
Og så må der være enkelte anstændige keltere tilbage, -
- der kan indse, hvad det er i deres egen interesse at gøre.
At bidrage til imperiets storhed.
At tage del i vores velstand.
Vi får dem til at bygge et tempel ...
... hvor de kan tilbede deres kejser.
Storslået ide, herre.
Nero, min skat. Du er ikke en gud endnu.
Lad dem bygge et tempel til din onkel Claudius.
Onkel Claudius?
Jeg er så træt af at høre, hvor stor en politiker han var.
Han var svag! Det er hans skyld, vi har alle disse problemer nu!
Måske kunne dette prægtige tempel -
- blive midlertidigt indviet til Claudius.
Og når din guddommelighed bliver vedtaget, om man så må sige, -
- kan templet genindvies til guden Nero.
Den mægtige gud Nero.
Den mægtigste af alle guder.
Ganske præcist formuleret, herre.
Udmærket.
Men de skal ikke være i tvivl om, at der vil ske store forandringer.
Dette imperium har fået en ny leder.
Jeg lover dig, at dine døtre vil blive reddet, -
- og at Catus skal komme til at betale for sin skændige gerning.
Jeg vil personligt besøge den romerske lejr med mine døtre -
- og kræve retfærdighed.
Vi hilser Boudica af Iceni-folket og hendes døtre velkommen.
Du har noget at sige. Fat dig i korthed.
Du ved, hvorfor vi er her. Vi kræver at få udleveret de bortførte piger.
Aftalen omhandler ikke slaver, og alligevel tager dine folk vores piger.
Hvad er du for en leder, der tillader så skændig en gerning?
Jeg vil have de skyldige straffet, -
- og jeg vil have pigerne tilbage i god behold.
Med hvilken autoritet taler du, kvinde?
Som dronning af Iceni-folket, arving til Prasutagus' krone.
Har du læst hans testamente?
Det regnede jeg heller ikke med.
Vis hende det.
- Hvad er det? - Nej, du kan vel ikke læse.
- Så skal jeg sammenfatte det. - Lad mig se det.
"Jeg, Prasutagus, der er ved mine fulde fem, osv., osv. ...
... efterlader halvdelen af mit rige til min familie ...
... og den anden halvdel til Roms kejser."
Kan du følge med?
Eller skal din kæreste hjælpe dig med de vanskelige passager?
- Kan du læse det? - Ja.
Der står det, han siger.
Sådan en aftale ville min mand aldrig have indgået.
Som dronning er det mig, der bestemmer i mit land.
Næppe. Sådan er det ikke mere.
Så er traktaten ophævet. Rejs hjem, hvor I hører til.
Før vi skærer hovedet af dig ...
Jeres situation tillader jer ikke at komme med trusler.
Jeg havde såmænd forventet dette yderst skuffende udfald.
- Før dem udenfor. - Nu lytter du til mig!
Giv hende knebel på.
Lad hende være!
Det er vigtigt, at jeg har din udelte opmærksomhed.
Kejseren har været tålmodig, -
- men hans tålmodighed er blevet mødt med opsætsighed og terrorisme.
I har misbrugt jeres selvstyre.
Nu får I lov til at prøve at leve i trældom.
Adlyder I Roms love, vil I høste fordelene derved.
Trodser I os, vil I høste stormen.
I må forstå, at I er ligegyldige. Vi kan gøre, hvad vi vil med jer.
For at sikre mig at det er trængt ind, -
- vil jeg statuere et eksempel.
Lad moderen piske ...
... og døtrene voldtage.
Nej! Nej!
Vær tålmodig, Didius. Vent, til det bliver din tur.
Er de bundet? Så gå i gang.
Mor ... Mor ...
Rejs dig.
Rejs dig op.
Min tapre pige ...
Min tapre pige.
Du kan godt.
Du kan godt rejse dig.
Du kan godt.
Du kan vise dem.
Du kan vise mig. Du kan godt.
Du kan vise mig.
Min tapre pige.
Min tapre datter.
De kan intet gøre, der kan gøre os ondt. Intet.
Nu rejser du dig op.
Ingen tårer.
Ingen tårer!
I er mine krigerdøtre!
Ingen tårer!
Ingen skam!
Nu går vi hjem.
Boudica.
Giv dit folk dette budskab:
Ingen slipper ustraffet fra at modsætte sig Roms vilje.
Traktaten er ophævet.
De siger, vi er deres trælle nu.
At vi er ligegyldige. At de kan gøre med os, hvad de vil.
De har dræbt mine krigere.
De har voldtaget mine døtre.
Og derved har de beseglet deres egen skæbne.
Ja.
Ja!
Jeg fjerner fjendens sæd fra din datters skød.
Hendes navn er Boudica, Britanniens dronning!
Vi hilser Brannovici-folkets og Segusiani-folkets høvdinger velkommen.
- Hvad vil I? - Vi vil hjælpe jer.
Under vores beskyttelse vil romerne ikke røre jer igen.
Vi kan udkæmpe vore egne slag, Arcon.
Men hvis I vil hjælpe os, så underlæg jer mit lederskab.
Skulle vi kæmpe under en kvinde?
Den går ikke.
Når I ser, hvad vi gør ved romerne, kommer I på andre tanker.
Forlad min landsby.
Som du ønsker.
Du er velkommen til at skifte mening.
Vores tilbud står ved magt, Boudica.
Og mit ligeså!
Gribbe. De skal ikke pille kødet af mine knogler.
Du vil lede dem i kamp, inden året er omme.
Godt.
Hvad siger du?
Den hest er alt for god til en som ham. Den skal konfiskeres.
Tror du, han vil dø ved et hændeligt uheld?
- Sådan går det jo tit. - Vi trækker lod om hesten bagefter.
Hvem der?
Stands og stig af hesten.
Er du døv eller hvad?
Det er vores land, ikke jeres.
Dervalloc?
Jeg tænkte, du måske kunne bruge mig.
Det kan jeg.
Jeg har et par heste med. Heste kan man aldrig få for mange af.
Tak.
- Man må godt dræbe romere igen. - Det glæder mig.
Jeg tyvstartede på vejen herhen.
Vi bruger kun de bedste og hurtigste. De vil være døde, før de opdager os.
Men Catus Decianus skal se mig i øjnene, når vi dræber ham.
Det kan vi nok finde ud af.
Godt.
Prasutagus var en stor konge. Den mægtigste kriger, jeg har kendt.
Ja.
Og jeg elskede ham hele hans liv.
Vi må til at reducere garnisonen.
Mændene skal arbejde videre på templet.
Der er ikke sket noget i en uge, og det kommer der heller ikke til.
Hellere være på den sikre side.
- Hvabehar? - Hellere være på den sikre side.
Tror du helt alvorligt, hun vil vende tilbage?
Nej.
Hun er blevet til grin blandt sit eget folk.
Mærk dig mine ord: De kommer ikke.
Hørte du noget?
Ikke en lyd.
Det her rådne land går en på nerverne. Det er koldt året rundt.
Nu skal jeg varme jer.
Catus! Iceni-folket er her! Til våben!
Romerne kan ikke have sådan en ydmygelse siddende på sig.
De vil sende deres stærkeste ud mod os.
Der vil gå lang tid, men de skal nok komme.
Så besejrer vi dem, som vi gjorde det i går aftes.
De vil være for stærke.
Det her er vort hjem. Alt, hvad vi er, er her.
Vi bør tale med de andre stammer.
Vi har en fælles fjende nu.
Den store dronning Boudica afslår vores hjælp -
- og beder om den igen, nu da hun har vakt Romerrigets vrede.
Hvorfor skulle vi hjælpe dig? Det er ikke vores strid.
Vore folkeslag har ...
... spildt årevis på at strides indbyrdes.
Vi har en fælles fjende nu, der suger blod af os.
De tager vores unge mennesker som slaver.
Hvordan vil I bekæmpe dem, når de angriber os?
Hvorfor vente på dem? Vi kan besejre Catus i Camulodunum.
Camulodunum er ikke en lejr. Det er en by med gader og huse.
Og et tempel indviet til den falske gud Claudius, -
- bygget af slaver på vores jord.
Vi indtager Camulodunum, dræber romerne og befrier slaverne.
Og så fortsætter vi til London.
Der er bytte at hente.
Står vi sammen?
- Brannovici-folket er med. - Og Segusiani-folket ligeså.
Hver gang jeg lukker mine øjne, ser jeg Catus.
Han lod soldaterne gøre det mod mig, han selv længtes efter at gøre.
Når vi fanger ham ...
... skal I sætte ild til mig ...
... og lade ham omfavne mig og brænde op.
Min kære ...
Du skal ikke dø.
Du skal leve og være lykkelig.
Smerten og sorgen går over igen.
Dræb romerne, og hold dig i live. De kan ikke gøre dig fortræd.
Det har de allerede gjort.
Magior?
Du vil få et langt liv, Isolda.
Du vil selv få børn, -
- og de vil være dig en stor glæde.
Sådan er det spået.
Hvad med mig?
Vil jeg også få børn og et langt liv?
Den viden er skjult.
Kom her.
Magior kan ikke vide alt. Det kan ingen af os.
Vi må bare sørge for altid at leve vores liv fuldt ud.
Gå ud og find Connach.
Og gør dig klar til kamp.
Romere, I er forbandede!
I har vækket vore guders og forfædres vrede ...
... og de vil ingen nåde vise jer.
Vi vil stampe jeres knogler ned i mudderet.
Vi vil skære jer op og lade jeres blod sprøjte fra jer -
- og tilsøle marken!
Vi vil sluge jer, -
- og vore stærke grønne skud vil spire, hvor I stod.
Se, hvor jeres guder skælver og styrter om for Boudicas vrede!
Det er latterligt.
Hold stand!
Hold stand.
Hold stand!
Elendige møgunger!
Skån mig ...
Skån mig!
Boudica ...
Dem alle?
Dem alle.
Suetonius er ankommet, herre.
Endelig.
Min herre og kejser.
Hvad fanden foregår der i Britannien?
Boudica har indtaget Camulodunum, slagtet alle indbyggerne -
- og befriet slaverne, som har sluttet sig til hende.
Hun har også forenet alle de lokale stammer under sig, -
- så del og hersk er ikke aktuelt. Hun må være en prægtig kvinde.
Javel ja. Og hvor var du, mens alt dette fandt sted?
I Anglesey på Deres befaling for at nedkæmpe druiderne.
- Lykkedes det så? - Ja. Men med besvær.
Med besvær?
En flok gale britiske præster?
Det er galskaben, der er problemet. De ved ikke, hvornår de er besejret.
Det var, som om vi måtte dræbe hver af dem to gange.
Hvad så nu?
Har du nogen forslag?
Vi bør trække os tilbage fra Britannien og lade Boudica få det.
Det er kun en lille ø, hvor det altid er koldt og fugtigt.
Befolkningen er krigerisk af natur, og under Boudica er den endnu værre.
Vi kan gøre det fem gange bedre i Afrika med samme antal soldater.
Det er min velovervejede mening.
Din velovervejede mening?
Vil du vide, hvad jeg synes om din velovervejede mening?
Jeg synes, den er til at lukke op og skide i.
Det er sådan noget ævl, man får, når man beder en soldat -
- om at tænke!
Hvis vi overlader Britannien til briterne, -
- signalerer vi til omverdenen, at Rom ikke kan tåle mosten.
Snart vil alle barbarer oppe nordpå forsøge at få skovlen under os.
Snart vil jeg bare være ...
Snart vil jeg ...
Hør her. Nu drager du ud og nedkæmper opstanden.
Før den rødhårede so med tilbage, -
- så hun kan blive vist frem i Roms gader, død eller levende.
- Er det forstået? - Fuldstændigt, herre.
- Kan du gøre det? - Så må vi lade hende tage London.
Det skal nok jage hende en skræk i livet.
Det vil gøre hende overmodig.
Desuden har vi ikke en chance mod hende i byens gader.
Jeg må lokke hende ud i et infanterislag på åben mark.
Jeg må bruge dine bedste legioner, og vi vil lide store tab.
Et uacceptabelt stort tab.
Roms hær bliver aldrig den samme, og vi er allerede hårdt spændt for.
Men hvis du mener, det er det værd, kan jeg godt love dig en sejr.
Tak. Det var det, jeg ville høre.
Tag så af sted, og skær kællingen i strimler.
Alle mænd dør, Isolda.
Og alle kvinder dør.
Vore liv er forbi på et øjeblik.
Som en fugl, der flyver fra mørket ud i en oplyst sal, -
- fuld af lys og lyde og glæde.
Og så flyver den igen ud i det evige mørke.
Men i det korte øjeblik kan vi udrette store ting.
Vi kan se til, at man vil huske os til evig tid.
Og det vil vi gøre!
Han er væk.
Suetonius har forladt London.
Byen er lige til at tage.
- Hvor er han taget hen? - Nordpå.
Han giver os ikke en by uden grund.
Han vil mødes med andre legioner og forstærke sin hær.
Vi må forfølge ham.
Rolig, Boudica. London er lige til at tage.
Der er mad, kvinder og guld.
Mine mænd er kommet langt for det her. Vi indtager London nu.
I er her under mit lederskab. Accepter min beslutning.
Jeg er ved at være en smule træt af dine beslutninger og dit lederskab.
Brannovici-folket indtager London.
I kan gå med os eller drage videre.
Din tåbe! Forstår du da intet?
Slip mig! Du ved, jeg har ret! Suetonius bliver stærkere dag for dag.
- Sig noget til dem. - De nægter.
De har brug for at smage sejrens sødme, og vi har brug for mad.
Hvis du sætter dig op imod dem, -
- mister du dem.
Vi indtager London og brænder den.
Bagefter brænder vi Suetonius!
Sådan går det, -
- når små drenge ikke retter sig efter deres mor.
Hele imperiet ligger i ruiner.
Hun har gjort dig til grin.
Først tog hun Camulodunum, så tog hun London.
Nu har hun taget Verulamium.
Hvornår hører det op? Selv Suetonius er på flugt.
Fortsæt.
Og du ligger bare der med din skøge til kone.
Var der andet, mor?
Ikke det? Gudskelov.
Endelig får man fred.
Vi møder hende her.
Her vil Romerriget holde stand eller falde.
Krig er en primitiv måde at afgøre konflikter på.
Det ville være nemmere bare at slå plat eller krone.
Så ville vi stå uden arbejde.
Det ville vi have godt af. Jeg kunne tænke mig at lære at mure.
Se dem. De kæmper for at redde deres folk.
For at beholde deres land og retten til at praktisere deres religion.
Og vi kæmper, fordi vi er her.
Fordi det er vores arbejde.
Af professionel stolthed.
Det er ikke helt nok, vel?
Jeg går til ro.
Godnat. I morgen vil vi få en storslået sejr for vor kejser.
Nemlig.
Dine krigere er ved godt mod.
De har ventet længe på det her, det store slag.
Hvad gør vi, når det er overstået?
Jeg vil godt prøve at leve i fred.
Skulle vi ikke engang slås med vore naboer? Vi ville blive fede og dovne.
Det er vel ikke det værste.
Jeg ser på mine døtre.
Siora tænker kun på at dræbe.
Isolda ...
Hun er såret på sjælen, og hun giver mig skylden.
Jeg føler mig så skyldig, når jeg ser på hende.
Kom her.
Du har udrettet store ting. Dine døtre bør være stolte af dig.
Du lever det liv, som du er bestemt til.
Når vi har besejret dem i morgen ...
... bliver du så hos mig?
For at leve som bonde, dyrke kål og mindes de gode gamle dage?
Og være min elsker.
Ikke flere krige?
Måske.
Det er ikke mig.
Det tænkte jeg nok, du ville sige.
Hvad vil du så gøre?
Drage over vandet igen og dræbe romere, til en af dem dræber mig.
Det er et godt liv, og det vil være en god død.
Tag med mig.
Det her er måske vores sidste aften sammen.
Det er det hver eneste aften.
Lad os få det bedste ud af det.
Tapre krigere!
I dag står vi over for en mægtig romersk hær.
De er stærke.
Men vi er stærkere.
Deres våben og rigdom vil ikke beskytte dem.
De kan intet stille op over for vores vildskab, -
- vores mod, vores beslutsomhed.
Det vil de aldrig kunne.
Måske skal I dø i dag, og måske skal jeg dø.
Men så dør vi med glæde.
Og bliver I spiddet af en romer, så le ham lige op i ansigtet.
For han kan aldrig slå jer ihjel.
Spilder I én dråbe blod her, vil I leve evigt.
Her blandt jeres forfædre fra fordums tid -
- og jeres børn, der vil leve langt ud i fremtiden.
Vi er en del af hinanden.
For evig og altid.
Vi kan ikke tabe!
Vi vil sejre!
I er verdens bedste soldater.
I har fået den bedste træning. I har den bedste udrustning -
- og de bedste våben.
Nederlag er ikke en mulighed. Det garanterer jeg.
Det bliver hårdt arbejde i dag, for de vil kæmpe til døden.
Men det bliver deres død, ikke vores.
Tapperhed og mod!
Vær ikke urolig, mor.
Jeg er parat.
Husk på, hvad Magior sagde.
Du vil leve et langt liv og føde mange børn. Du vil blive dronning.
Jeg er glad for at være her. Se mig kæmpe.
Jeg vil dø en krigers død og blive genforenet med min elskede.
Død over fjenden!
Nu!
Og nu.
Isolda!
Boudica! Vi må omgruppere!
Min hest.
Boudica.
Jeg er Gaius Suetonius Paulinius, hærfører i den romerske hær.
I har kæmpet tappert, men I kan ikke vinde.
Overgiv jer nu, og undgå yderligere tab.
Jeres land vil naturligvis blive konfiskeret.
Jeg ville gerne kunne garantere for jeres sikkerhed, -
- men det afhænger desværre af kejserens lune.
Af kejserens vilje.
Tror du virkelig, jeg vil acceptere disse betingelser?
Nej, men du skulle have muligheden.
Jeg hilser dig som en værdig modstander.
Hvis jeg kunne bestemme, ville vi slet ikke være her.
Salve.
Rejs dig op ...
Rejs dig op.
Kom.
Guderne har planer for dig.
Således begyndte hendes historie.
Isolda.
Min datter.
Og ingen vil nogensinde høre den ...
... for vi skriver ikke vore historier ned.
Vi lever dem ud.